Vladimir Racković je muzičar, kompozitor sa dugogogodišnjom karijerom na više polja u muzičkom svetu. Rođen u Beogradu 1957. godine gde živi i radi, ali sa dubokim korenima u čačanskom kraju. I pored velike želje, nikad nije ima koncert u gradu za koji ga vezuje mnogo šta. Sve što Vladimir radi po mnogo čemu je izuzetno i vredno pažnje. U doba korone u svom studiju, završio je po mnogo čemu značajan muzički projekat – album posvećen muzici legendarnog gitariste J. J. Cale, koji je na mnoge širom planete, ne samo na bluz muzičare, uticao svojim pristupom gitari i muzikom koju je stvarao.
![](https://i2.wp.com/www.caglas.rs/wp-content/uploads/2020/05/Screenshot_5-6.jpg?fit=640%2C411&ssl=1)
Vladimir Racković je Čačanin po očevoj liniji, iz jedne od najstarijih porodica ovog grada, koja se doselila na Ljubić još u Seobi Srbalja pod patrijarhom Arsenijem Čarnojevićem. Na Macanskom groblju na Ljubiću nalaze se grobnice čak 8 kolena njegovih predaka koji sa brda gledaju procvat sada već velikog srpskog grada.
Za Vladimirovu ljubav prema muzici zaslužan je deda Đorđe koji je bio poznati violinista ovog kraja, a kasnije se ispostavilo da geni rade svoj posao i da ni iver ne pada daleko od klade…
Kao mlad čovek, ovaj svestrani I znatiželjni muzičar, profesionalno počinje da se bavi muzikom od 1976.godine, dolaskom u revijski orkestar pozorišta na Terazijama, gde nastupa na velikim muzičkim premijerama ovog teatra.
Znatiželja odvodi ka još jednom interesantnom izazovu – svetu radija, gde od 1978. postaje saradnik I Programa Radio Beograda, gde radi kao muzički saradnik, externi muzički producent, kompozitor I aranžer namenskih kompozicija, ali I kao muzički urednik I reditelj autorskih emisija. Za rad na ovim zadacima je više puta nagrađivan.
Racković više od četiri decenije ima status radnika u kulturi, a status Umetnika Muzike Republike Srbije od 1983.
I to nije sve, kad je u pitanju ovaj svestrani umetnik. Radi I kao kompozitor I sound designer na velikom broju međunarodno nagrađivanih dokumentarnih, turističkih, industrijskih filmova. Kao jazz gitarista srađuje sa mnogim orkestrima, Mr Cool Jazz Quintet, Diksilen ansamblom Ljubomira Matijace, The Belgrade Dixieland Orchestra.
![](https://i2.wp.com/www.caglas.rs/wp-content/uploads/2020/05/iiii.jpg?fit=640%2C431&ssl=1)
Kad i kako nastaje priča vezana za Belgrade Dixieland Orchestra?
“Pelcovanje” diksilendom nastalo je još krajem 70’ih u Orkestru pozorišta na Terazijama, gde sam ovu muziku svirao sa svojim starijim kolegama, tada veteranima srpskog jazza. Kada su se kockice složile, a zrelost bila na zadovoljavajućem nivou, rodio se The Belgrade Dixieland Orchestra, januara 2001.
Za Vladimira je jazz je pravac u kome ću sigurno ostati do kraja života, a kome jeveći deo i posvetio. Blues, na kome je jazz i zasnovan, samo je kratki umetnički iskorak zbog svog duga i omaža velikom gitaristi J.J. Cale-u, od koga susvi gitaristi pomalo učili.
Album posvećen velikom magu gitare snimljen je odsviran i produciran u studiju “Odiseja” u Beogradu, koji je Racković sam osnovao 1985. godine.
Na albumu su obrade, odnosno prepevi Kejlovih pesama, ali i tri autoske u njegovom stilu. Osnovni kriterijum za izbor pesama su bila odobrenja PUBLISHERA za dobijanje prava da se pojedine Kejlove pesme uopšte objavljuju. Neke drage pesme našem sagovorniku nisu dobile to odobrenje, a neke, na sreću jesu.
Pored svega nabrojanog Racković je bio stučni saradnik i predavač Akademije umetnosti Braće Karić, ali i Akademije lepih umetnosti u Beogradu na Katedri za film, radio, TV I glumu I snimanje zvuka. Autor je tri stručne knjige iz domena snimanja I obrade zvuka, jedinstvene na prostoru bivše Jugoslavije
Na pitanje kakvi su mu dalji planovi, Racković odgovara – u jazzu je nemoguće praviti planove. Jedan od vidljivih je da 2021.g slavimo 20 godina rada The Belgrade Dixieland orchestra i to ćemo shodno mogućnostima, pokušati da obeležimo što svečanije.
Neizbežno za kraj je bilo I pitanje kako održava vezu sa gradom za koji ga vezuju uspomene i poreklo.
–U Čačak dolazim nekoliko puta godišnje, u posetu rodbini, al i precima koji u tišini stražare na vrhu Ljubića. Kad dođem, i kad to vreme dozvoli, više od svega volim da sa braćom i sinovcima odem na pecanje. Međutim, svaki put kada dolazim, bez izuzetka osećam neku čudnu mučninu u stomaku. Razlog je činjenica da za čitav svoj umetnički vek nikada nisam imao prilike da koncertiram u Čačku!!! Obećanja i izvinjenja stizali su jedno drugo, ali se to još uvek nije desilo. A bojim se da će, ako se to i desi uskoro, to imati veze baš sa ovom izjavom.
Ali što kažu mudri ljudi, “Ne možeš biti prorok u sopstvenom selu”. Kako bude –biće.
GOST NA ALBUMU I JOVAN TOŠIĆ
Na albumu „Posle ponoći“ Racković je bio zadužen za gitare, klavijature i programing, a učestvovali su i mnogi drugi studijski muzičari.
Kao gost na albumu pojavio se i naš sugrađanin Jovan Tošić, direktor Muzičke škole „Dr Vojislav Vučković“, koji je svirao klavijature. Jovan Lole Savić je pevao i svirao usnu harmoniku, Maxim Kochetov – alt saksofon, Dimitrije Vasiljević – piano, a svirali su i legendarni Pera Džo na usnoj harmonici i Miloš Milosavljević na bubnjevima, dok je prateće vokale pevala Aleksandra Bijelić Aksentijević.
Dušan Darijević